Å, hvor er den leveringsgutten fra butikken?
Han pleide alltid å hjelpe meg bære hjem posene.
Ja, Eddie Collins. De måtte gi ham sparken.
Hver gang noen glemte å gi ham tips, moset han smørpakken deres.
Takk og lov for at vi alltid ga ham tips.
Å, mamma, det er noe jeg glemte å fortelle deg.
Pappa inviterte noen til middag i dag.
Noen vi kjenner?
Nei. Bare en gammel militærkompis. Han er i byen for å gifte seg.
Å, din far forteller meg aldri noe.
Vel, en ekstra middagsgjest blir vel ikke noe problem.
Jeg tror han kommer til å være her litt lenger enn bare til middag.
Pappa ba ham bli til etter bryllupet.
Han ba meg også si at vi er invitert.
Bra. Vel, det gir meg en unnskyldning-
-til å kjøpe den kjolen jeg allerede har kjøpt.
- Hei. - Hei, Pappa.
Marion, Richie, dette er min gamle militærkompis, Fred Washington.
- Min kone, Marion, min sønn, Richard. - Hvordan har du de?
- Det er hyggelig å møte deg, Fred. - Gleden er min.
- Hei. - Dette er en overraskelse.
Jeg visste ikke at du... Jeg mener, vi ventet ikke...
Det jeg mener er at vi har vannmelom hele tiden.
Her kommer vi.
Joanie, hva er det du gjør?
Hun imiterer den usynlige mannen.
Joanie, vær så snill og ta den av.
Det er søtt, men hvite hetter gjør meg nervøs.
Legg servietter i fanget og gi brillene tilbake til Fred.
Vet dere, Fred har reist over hele verden.
Kanskje det er noe dere vil spørre ham om.
Hør, vi er alle litt nervøse i kveld, og jeg er også nervøs.
Det er lenge siden jeg har spist middag med hvite.
- Ja. Vi forstår, Fred. - Ja, det gjør vi.
Prøv og glem at vi er hvite.
Se på disse bildene.
Jeg kan ikke tro at vi så slik ut for 12 år siden.
Jeg kan ikke tro det. Jeg må ha lagt på meg over to kilo siden da.
Du trenger ikke gni det inn.
Hei, se på dette. Jeg og den søte, lille sykepleieren, Sally.
- Husker du henne? - Hvordan kan jeg glemme?
Du ringte på henne så ofte at vi kalte deg "Fantomringeren".
Hun var virkelig noe for seg selv.
- Vet du, jeg husker da... - Har du tatt frem albumet?
Ja, vi satt bare og mintes hvordan vi traff hverandre på sykehuset.
Hvem er den pene jenta ved siden av deg?
Bare en sykepleier.
Vet du, Marion, Fred trodde jeg var på sykehuset-
-fordi jeg ble skadet av en håndgranat.
Og det var ikke før vi dro at han fortalte-
-at han mistet en boks med håndgranater på foten sin.
Hvem sa du at den pene sykepleieren var?
Bare en sykepleier, Marion, jeg husker ikke hva hun het.
Så den gamle ungkaren skal endelig ta steget?
- Jeg kan ikke tro det. -lkke jeg heller.
Der er den sykepleieren igjen. Dere har badetøy på dere.
Vel, hun ga oss solterapi.
Og der er hun igjen, alene...
Jeg tror vi er ferdige med albumet, Marion.
- Hvorfor er du så nervøs? - Bryllupet.
- En annen sak. - Hva da?
Howard, du og jeg har vært venner i lang tid.
Og jeg kjenner ingen andre i denne byen. Så hva sier du?
Sier jeg om hva?
- Vil du ha et utdrikningsfest? - Howard.
Vil du være forloveren min?
- Vil du at jeg skal være forloveren din? - Ja.
Jeg forstår det dersom du har betenkeligheter.
Å nei, nei, Fred. Jeg er beæret.
Dere forstår at dere kanskje er det eneste hvite paret i bryllupet?
- De eneste? - Ja.
Carols familie har ikke mange venner på denne siden av byen.
Men hvis det gjør dere ille til mote-
-så forstår jeg det om dere ikke vil komme.
Ikke komme? Ikke vær dum. Jeg gleder meg.
Jeg skulle faktisk ovenpå og ordne kjolen min.
Nå kan vi gå tilbake til den søte sykepleieren.
- Vil du ha mer kaffe? - Jeg kan hente den. Vil du ha?
Nei takk. Forsyn deg selv. Fløten er i kjøleskapet.
- Hallo, mrs Finley. - Hallo, mr Cunningham.
Kan jeg få låne telefonen? Beklager at jeg forstyrrer deg.
Men jeg snakket med moren min i går kveld-
-og mr Finley rev telefonen rett ut av veggen.
- Vær så god. - Å, jeg bruker den på kjøkkenet.
Unnskyld meg, mr Cunningham,-
-men jeg kunne ikke unngå å se at det er en mann på kjøkkenet.
Det er Fred. Han bor hos oss. Skal jeg presentere deg?
Presentere meg? Å, jeg tror ikke det er...
Fred, dette er en av våre naboer, mrs Finley.
- Hyggelig å møte deg. - Dette er Fred Washington.
Hyggelig å treffe deg.
Jeg bidrar alltid til afrikansk misjon.
Jeg også.
Fred skal gifte seg med en jente herfra på søndag.
Det er hyggelig.
Planlegger du å bo her i området?
Jeg har ikke bestemt meg ennå. Vil du ikke sette deg?
Nei, nei takk.
Men jeg så et hus i kvartalet som jeg kunne tenke meg å kjøpe.
Dette kvartalet?
Vel, er ikke det hyggelig? Dere ville blitt naboer.
Å, naboer.
Du ville ikke hatt noe imot å bo i samme kvartal som en hodekrymper?
Er du psykiater?
Å nei, jeg samler faktisk hoder og krymper dem.
Et fag jeg lærte av min grandonkel Nat King Kong.
Så hyggelig-
- Vel, jeg må dra nå. - Men hva med telefonsamtalen din?
Nei, nei, nei, det går bra. Jeg skriver et brev.
- Det var ikke særlig snilt av oss. - Det er helt sikkert.
La oss snart gjøre det igjen.
Vet du, dette er femte gang jeg er spurt om å være forlover.
Kanskje jeg burde være med på "Dette er min spesialitet".
- Det var hyggelig av Fred å spørre deg. - Ja? Det synes jeg også.
Men jeg antar at han har et poeng-
-i at vi vil være litt iøynefallende i bryllupet.
Marion, du vil ikke egentlig at vi skal gå i bryllupet, vil du vel?
- Vel, jeg sa ikke det. - Du trengte ikke det.
Fordommene dine er veldig tydelige.
Howard, jeg er ikke fordomsfull.
Har jeg fordommer? Det er vanskelig å si.
Og det pratet om å føle seg utenfor. Det er bare en unnskyldning, Marion.
Bare en unnskyldning for intoleranse.
La oss se det i øynene, du vil ikke at vi skal gå i bryllupet-
-fordi vi er hvite, og de er svarte.
Du har sagt nok, Howard. God natt.
Jeg vedder på at du ikke ville sagt til den søte pleieren at hun var intolerant.
Marion, jeg beklager om jeg såret deg.
Det gjorde du.
Men det var sant.
Jeg tror jeg virkelig er fordomsfull.
Takk, Howard.
Ikke noe å snakke om.
La oss få oss litt søvn.
Fred og jeg skal dra til hans svigerfars kontor-
-for å diskutere bryllupsplanene.
Han trenger min støtte.
- Hva jobber svigerfaren hans med? - Han er begravelsesagent.
Jeg har aldri møtt en begravelsesagent.
Aldri møtt en neger, aldri møtt en begravelsesagent.
Howard, jeg må komme meg mer ut av huset.
Det er en glede å treffe deg, mr Cunningham.
Deg også, mr Davis, og takk.
Ok, la oss snakke om de bryllupsplanene du har lagt.
- Jeg kan vente i det andre rommet. - Det er balsameringsrommet.
Men jeg kan kanskje vente akkurat her,
Å, for et pent askebeger.
Det er mr Turner.
Jeg har sett penere askebeger.
Ok, mr Davis, la oss snakke om bryllupsplanene.
God ide. For det første, han kan ikke være forlover.
Hvorfor ikke? Hva har du imot at Howard er forlover?
Ingenting egentlig, det er bare at han ikke har den fargen jeg tenkte meg.
Jeg har ingenting imot hvite. Jeg behandler alle likt.
Vel, jeg er glad for å høre det.
Og jeg ser ikke fargen når de kommer til meg.
Jeg bare putter dem i en boks.
Det er den amerikanske måten.
Hør, Carol og jeg ville ha et lite bryllup.
- Du bestemte deg for en stor affære. - Rolig.
Du prøver til og med å velge min forlover.
La meg si deg noe. Dine bryllupsplaner er avlyst.
Jeg tar over arrangementet.
Du? Du får ikke ha et av de der billige bryllupene.
Det blir et pent bryllup, og jeg skal gjøre det på min måte.
Adjø, sir. Du har et pent sted her,-
-og jeg skal anbefale det til mine venner.
Du glemte en flekk der.
Ja. Og ja, jeg forstår det.
Vel, nei, nei. Jeg må sjekke et par andre steder før jeg bestemmer meg.
Ja. Adjø.
- Hvordan går det? - Jeg kan ikke tro det.
Jeg kan ikke finne noe sted å holde bryllupet.
Enten er lokalene bortbestilt, eller så er de for dyre.
- Eller så er de for hvite. - Det må være noe vi kan gjøre.
Joanie, vil du vennligst slutte med det? Vi prøver å løse et problem her.
Ok.
Kan jeg komme med et forslag?
Dere kan ha bryllupet her i huset.
Her?
Det er en kjempegod ide. Vi kan ha det i stuen.
Her?
Mamma kan spille piano. Brudemarsjen er lett.
Ha det her?
Og til mottakelsen kan jeg lage en utsøkt ostedip...
-...og noen forretter. - Marion.
Jeg så en fantastisk oppskrift i en spalte-
-som handler om Hollywood-konenes favoritter.
Marion?
Elizabeth Taylor laget det til Eddie Fisher på bryllupsreisen deres.
- Marion. - Eller laget Debbie det til Eddie?
Nei, det var Liz.
- Marion. - Ja, kjære. Jeg er ferdig.
Marion, jeg setter pris på tilbudet, men tenk på hva det innebærer.
Du får huset fullt av folk. Negerfolk.
Og jeg tror ikke at det skjer hver dag i dette nabolaget.
Jeg tror ikke at det skjer hvert hundreår i denne bydelen.
Naboene deres kommer til å se rart på dere.
Kanskje mer enn rare blikk.
Dessuten må dere bo her, det må ikke jeg.
Vil du gi den til meg, Richard? Jeg sa ikke noe sånt.
Vi har en viktig diskusjon.
Howard, se det for deg?
Gi meg svaret ditt i morgen, ok?
- Ok. - Hvis du sier nei så forstår jeg det.
Tro meg, jeg forstår det. Men tenk over det først.
- Pappa. - Richard, jeg tenker.
Neste gang du står opp midt på natten-
-så legg teppet over meg.
Beklager, Marion.
Howard, noe er galt. Vil du fortelle meg om det?
Hvorfor tror du noe er galt?
For det første så har du på deg min morgenkåpe.
- Den lå på min side av sengen. - Det gjorde teppet også.
Du har rett, Marion. Det er noe som plager meg.
Det å ha Freds bryllup her. Jeg er ikke sikker på at det vil gå.
Hvorfor sier du det?
Jeg synes ikke jeg er fordomsfull, men naboene våre er annerledes.
Du vet, som mrs Finley.
Mrs Finley er en plage.
- Det er ikke det du sier. - Jeg vet det.
Jeg tror bare ikke naboene våre er klare for dette.
Vel, jeg tror vi er det.
Marion,-
-tror du ikke det var skyldfølelse som fikk deg til å spørre Fred-
-om han ville ha bryllupet her?
Vel, kanskje det var det da,-
-men ikke nå.
Kjære, hva gjør du oppe?
Jeg hørte dere her nede.
Er det noe galt?
Din mor og jeg har en privat prat.
Hvorfor går ikke du og legger deg?
Din far tror naboene kan ha noe imot-
-at vi holder bryllupet her.
Hvorfor tar du deg ikke et glass melk, Richard?
Du vet, bråket, bilene og alle folkene.
Ingen hadde noe imot at Kendall-paret hadde fest på ti-års jubileumet sitt.
Vel, det var annerledes.
Pappa, jeg er jammen glad for at du-
-skal la våre dumme naboer bestemme over deg.
Jeg mener, bare fordi alle folkene kommer til å være negre.
Er du det, hva?
Det er jeg virkelig.
- Jeg lurer på hvem det kan være. - Det er sikkert Potsie.
Han kan alltid lukte mat fra kjøkkenet vårt.
- Betjent Kincaid. - Hva gjelder det?
Han lurte rundt i nabolaget.
- Jeg gikk en tur. - Han sa han bodde her...
...men den har jeg hørt før.
Jeg ville bare la dere vite at politiet er på vakt.
Det tror jeg ikke...
-...for han bor nemlig her. - Bor han her?
Jeg visste ikke det. Jeg mener, han er jo en fremmed.
- Du vet hva jeg mener? - Ja, vi vet alle hva du mener.
Jeg synes du burde vite at han ikke bare er en gjest i vårt hus,-
-men jeg skal være forloveren hans.
Og det bryllupet skal holdes her i huset.
Jøss, det visste jeg ikke. Gratulerer. Jeg elsker brylluper.
Takk, men dette er bare for vår familie.
Vil du ha et smørbrød sammen med oss?
Nei takk, jeg spiser aldri på jobb. Det sløver sansene.
Da må jo du ha spist en stor middag.
- Er det de siste, Fonzie? - Ja.
Jeg sier det bare, den som skal sitte i denne bør ha god balanse,-
-ellers blir dere saksøkt.
Ja. Hør, beklager å bry deg i helgen på denne måten,-
-men du er den eneste jeg kjenner som kunne skaffe en lastebil.
Ikke bekymre deg. Sjefen kommer ikke til å savne lastebilen...
-...på et par timer. - Vel, jeg setter likevel pris på det.
Det er greit, men faren din skylder meg fem dollar...
-...sammen med det, greit? - Klart det.
Så dere skal ha en gjeng med svarte folk hit inn, hva?
Vel, Fonzie.
Jeg tror ikke de liker å bli kalt svarte. De er negre.
Jeg mente ikke noe med det, vet du.
Jeg mener, jeg liker hvem som helst, bare de er kule.
Jeg vil heller kjenne en kul svart fyr enn en ukul hvit fyr...
-...og vice versa, hvis du skjønner. - Ja. Ja.
- Jeg må dra. - Ok. Takk, Fonzie.
- Unnskyld meg. Jeg er pastor Dawson. - Kult. Jeg er Fonzie.
Senere.
Skal han være med i bryllupet?
Nei, sir.
Takk Gud.
Howard, jeg tror hele byen snakker om dette bryllupet.
Mrs Osgood fra kirken ringte og sa at under omstendighetene...
-...så burde jeg levere inn bingokortet. - Det er ingenting, Marion.
John Kendall ved siden av har satt opp et skilt med "ikke til salgs".
Sarah Johnson sa at moren ikke ville la henne leke med meg mer.
Hvis foreldrene hennes mener det...
-...så klarer du deg bedre uten. - Mamma, pappa.
Å kjære. Jeg håper jeg klarer å spille brudemarsjen.
Mamma, den er slik...
Unnskyld meg, jeg tror vi er klare til å begynne nå.
Folkens, jeg tror vi er klare til å begynne nå.
- Føler du deg bedre? - Ja.
- Du lyver, ikke sant? - Ja.
Hvis du ikke slutter å riste kommer dressen til å falle av.
Du slo alltid vitser i slike situasjoner.
- Jeg husker da... - Du utsetter det, Fred. Kom igjen.
Mine damer og herrer, vi er samlet her i dag-
-for å forene denne mann og kvinne...
-...i det hellige... - Unnskyld meg.
Hva skjedde?
Kanskje han trodde det var en øvelse. Unnskyld meg.
Marion, jeg skal gå og snakke med Fred.
Vil du prøve å underholde folk?
- Pappa, hvorfor gjorde han det? - Jeg visste han kom til å stikke...
...men jeg trodde han ville vente til etter bryllupet.
- Å, Pappa. -lkke "Pappa" meg-
Sitt ned, alle sammen. Det blir en liten forsinkelse.
Til deres glede vil jeg nå spille noen melodier.
Noen ønsker? Jeg kan de fleste slagerne.
Kan du noe av Count Basie?
Fred, dette er ikke tiden for å spille basketball.
Skjønner du ikke at det venter ei vakker jente der inne,-
-mens du blir svett og fæl her ute?
Det hjelper mot spenningen, Howard,-
-og akkurat på er jeg veldig spent.
Du har bare kalde føtter. Det er det eneste.
Alle får det. Selv eskimoer får kalde føtter.
Det er ikke kalde føtter, Howard. Det er mer.
Men hva? Hør, det er for sent å ha et siste eventyr,-
-hvis det er det du tenker på. Folk venter der inne.
Ro, ro, ro din båt Ta din áre fatt
- Vuggende, vuggende, vuggende - Over Kattegat
- Ta din áre fatt
- Ro, ro, ro din båt - Vuggende, vuggende, vuggende
- Ta din áre fatt - Over Kattegat
Veggende, vuggende, vuggende Over Kattegat
Han er ikke noen Mitch Miller, det kan jeg si deg.
Og en annen ting, jeg liker ikke denne stolen heller.
Se på dette.
Ok, Fred, hva er det som plager deg? Er det svigerfaren din?
Nei, det er ikke det. Det er hele greia.
- Det er vanskelig å gifte seg. - Hva er vanskelig med det?
- Si ja og det er over. - Ja, så har jeg en kone...
...og før du vet ordet av det har jeg masse unger.
- Liker du ikke unger? - Jeg elsker unger.
Derfor vil jeg ikke gjennomføre det.
Dette bryllupet har bare vært trøbbel. Og hvorfor?
Fordi du er hvit og jeg er svart.
Fred, vi skal ikke gifte oss.
Derfor vil jeg ikke bringe barn inn i verden akkurat nå.
Krangelen om dette bryllupet har fått meg til å innse det.
Smeden er en stor mann, Med store hender;
Musklene ihans sterke armer Er sterkere enn stå/bånd.
De må kødde med meg.
Jeg tror jeg drar tilbake til Frankrike. Det er annerledes der.
Så det er løsningen? Bare stikke av?
- Ja. - Vel, du kan ikke.
- Vel, hvorfor ikke? - Fordi du elsker Carol.
Og hun elsker deg, og dere burde få unger.
Og kanskje ungene vil forandre ting.
- Å, Howard. - Hør her, Fred.
Da jeg var barn i trettiårene var ting forferdelige.
Dette er femtiårene, og ting er litt bedre.
Hvem et hvordan det blir i sekstiårene?
Ja, men det er vanskelig.
De fleste ting som er verd noe, er vanskelige.
Kom igjen.
La oss gifte deg bort.
Kom igjen, Fred. Familien min har ikke noe særlig talent.
De kan ikke holde på så lenge. Kom igjen.
Jeg tror vi mister grepet på dem.
Hvis det er slik hvite folk feirer bryllup,-
-så vil jeg virkelig ikke se en av begravelsene deres.
La oss komme os ut herfra.
Kjære, kjære. Kjære, hør, jeg kan forklare. Nei, jeg kan ikke.
Bare si at du elsker henne og vil gifte deg nå.
Carol, det han sier.
Kjære, vær så snill og si ja.
Jeg elsker deg.
Få tak i pastoren og så gjør vi det.
- Det er riktig. - Å, Richard.
- Ok, folkens. - Alle tilbake på plass.
Dette bryllupet må skje over mitt lik.
Vær så snill, mr Davis, ikke noe jobbprat.
Mr Davis, vennligst sitt ned.
- Her er litt kake. - Takk.
- Takk, sønn - Vær så god.
- Vel, Fred, du greide det til slutt. - Ja, takket være deg.
Vel, jeg er ekspert på å hjelpe ungkarer.
Takk for at vi fikk bruke hjemmet ditt, for alt.
Du vet, det krevde mye mot.
Kanskje vi til og med blir naboer en dag, hva?
Unnskyld meg. Fred, tante Natty vil treffe deg.
Hør, hun høres ut som en kone allerede. Unnskyld meg.
Vet du, Pappa, jeg ville ikke ha noe imot at han bodde ved siden av meg.
Richard, kanskje han kan det når du gifter deg.
- Mr Cunningham. - Mr Davis.
Unnskyld meg, det er best jeg hjelper til med å servere kake.
Hva synes du om bryllupet så langt?
Vel, jeg kan tåle at min datter gifter seg med Fred.
Og jeg kan til og med tåle at bryllupet holdes her.
Men jeg kan overhodet ikke tåle den pianospillingen.
- Kan jeg? - Vær så god.
Hør, spill slik:
Hei, Marion, du er flink.
Howard, jeg er flink.
- Dette er de siste. - La oss få dem på lastebilen.
Fonzie?
Tenker du noen gang på å gifte deg?
Ja, en gang, i et og et halvt sekund.
Tenkte jeg skulle gifte meg, få et par unger,-
-for vi skulle jo ikke bare prate,-
-hvis du skjønner hva jeg mener.
- Jeg skjønner hva du mener. - Er du sikker?
- Å ja, Fonzie. - Jeg mener, du må ha søskenbarn...
...og svigerfamilie og sånt. Alle de folkene.
Jeg har ingenting imot giftermåL-
-men hvordan skal jeg få alle på sykkelen på en gang?
- La oss dra før de savnes. - Ja.
Vi returnerer stolene. Jeg kommer tilbake.
- Takk for hjelpen, Richard. - Fonzie, dine fem dollar.
Hei, jeg visste du ville huske det.
God natt.
Howard, det var et fint bryllup.
Og nå har det lykkelige paret reist på bryllupsreise.
Hei, Marion, husker du vår bryllupsnatt?
Howard, vi har vært gift i 21 år. Du kan slutte å unnskylde deg.
Hvem sa jeg unnskyldte meg?
Hva gjør du?
Jeg sender en bit bryllupskake til mrs Finley.
Vent litt.
Nå kan du sende den.